Hon berättade för mig en gång:
"När vi läser en berättelse, så blir vi en del av den."
"Böckernas omslag är som ett tak och fyra väggar - ett hus."
Hon älskade mer än något annat när man hade läst klart boken-
- och berättelsen fortsatte spelas upp i ens tankar, likt en dröm.
Efteråt tog hon långa promenader för att rensa huvudet från alla känslor-
-som boken hade satt igång.
Just den morgonen-
- efter år av läsande, promenerande och sörjande av sin döda make-
- vaknade Florence upp och visste precis vad hon skulle göra.
Hon skulle öppna bokhandel i den lilla byn där hon hade kommit att bo.
Bokhandeln låter underbar, mrs Green.
Tyvärr kan jag inte ge er ett definitivt svar från banken.
Beslutet ligger inte hos mig. Ni påstår er ha erfarenhet av yrket?
Jag lärde mig yrket ingående som barn och det har nog inte förändrats.
Och dessutom vet jag bestämt... att jag älskar att läsa.
Det skadar inte att känna till ett par saker.
Se dem gärna som goda råd. Det här är mitt...
Hon hade ett stort hjärta och ofantligt tålamod.
Men det räckte inte för att utstå den högtravande och nedlåtande tonen-
-från mr Keble på Hardborough Bank-
- som alla kallade "potatishuvudet" bakom hans rygg.
Det finns andra som tycker att Old House kan användas till annat.
- Ni kan ju alltid sälja det igen... - Det är inte alls min plan, mr Keble.
Varför har folk då inte gjort något åt det under de sju senaste åren?
Det fanns fågelbon därinne, takpannor saknades och det luktade råttlort.
Det är väl bättre om stället fylls med böcker?
Jag läser innan jag somnar och brukar somna vid sidan tre.
Där ser ni vilken nytta man kan ha av böcker.
Vädret i den här delen av världen var helt oförutsägbart.
Ibland kände man av alla fyra årstiderna under samma förmiddag.
Den dagen lämnade hon banken och kände sig arg, stolt, otålig-
-och väldigt levande.
Hon tänkte göra verklighet av sin dröm-
- och inte ens Potatishuvudet kunde hindra henne.
- Hej, mrs Green! Är ni upptagen? - Inte för tillfället. Hur så?
- Kan jag kasta tampen till er? - Givetvis!
Se upp, det är halt! Det var så Ethan bröt benet igår.
Men jag vet att ni är en kvinna som man inte skrämmer i första laget.
Hur vet ni det?
Det ryktas om att ni tänker öppna bokhandel här.
- Varför skulle det vara så vågat? - Den ende som läser här är mr Brundish.
- Men han blir nog ingen storkund. - Jag såg honom uppe på berget igår.
- Ni hade väl ett långt samtal? - Han slutade aldrig att prata!
Farväl. Lycka till, mrs Green!
Läser inte ni, mr Raven?
Nej. Böcker gör mig helt utmattad.
Det verkliga livet räcker gott för mig!
Mr Brundish bodde ensam i Hardboroughs äldsta hus.
Han trivdes inte nämnvärt i sitt eget sällskap, men efter många års kamp-
- hade han nått vapenvila med sig själv.
Han dyrkade böcker med samma glöd som han avskydde sina medmänniskor.
Han fantiserade ofta om att böckerna som han slukade inte hade skrivits-
- av människor, utan hade kommit till genom självalstring.
Inget plågade honom så som författarporträtten-
-som följde med vissa utgåvor.
Den är inte röd.
Den är väldigt djupt vinröd, eller rostfärgad.
Hur har du det borta i Old House?
Sam Wilkins lagade badkaret, taket och vattentanken så gott han kunde.
Stället är som ett gammalt fossil. Till och med halmtaket är 500 år.
Upp med armarna. Så där ja.
- Ni tänker väl flytta in? - Jag sov där i natt.
Så snart? Jag sa åt dem, men ingen trodde att ni faktiskt skulle bo där.
- Med tanke på fukten. - Jag vet, men det gick bra!
Det var lite läskigt, men det är väl för att jag inte har vant mig än.
Det knakar väl överallt i ett sånt där gammalt hus?
Jag är rädd för att rött inte klär mig.
Det ser inte så bra ut bakifrån, men jag kan ju stå lutad mot väggen.
- Är den inte för röd? - Den är... Den är inte röd.
- Den är djupt vinröd. - Ja.
Ni vänjer er.
Det behövs lite smycken för att framhäva den.
- Är ni säker? - Självklart.
Det är inte varje dag man blir bjuden till generalen och mrs Gamart på fest.
Sluta oroa er! Ni är... jättefin.
Ingen kommer ändå att lägga märke till er.
Ni känner säkert alla där.
Jag är Florence Green. Det är jag som ska öppna den lilla bokhandeln.
Ja, givetvis! Jag kände igen er direkt.
Violet var väldigt intresserad.
Hon ville gärna ha ett samtal med er om den där bokhandeln.
Om verkar väldigt upptagen nu, men hon vill gärna tala med er senare.
Så... vad för slags saker tänker ni sälja i er affär?
Ja...
Böcker, i stort sett.
Det ges inte ut så många poesiböcker nu för tiden. Jag har inte sett några.
Jag kommer självklart att ha poesi-
- men de säljer inte lika bra som romaner och essäer.
Det dröjer lite innan jag vet vad för slags utbud jag kommer att ha.
Jag har mest beställt klassiker som Thackeray, Dickens, Keats och liknande.
"Det är enkelt att vara död. Säg bara detta:"
"De är döda."
- Vet ni vem som skrev det? - Nej, tyvärr inte.
Jag vet vem ni är.
- Ni måste vara mrs Green. - Ja.
Och jag vet förstås vem ni är, mr North.
Jag har aldrig blivit inbjuden, men jag antar att ni är här ofta.
Jag får inbjudningar titt som tätt.
- Tack, hemskt vänligt! - Inte så hemskt.
Ni bor visst ensam i Old House.
Alldeles ensam?
Krigsänka.
Jag vet.
Har ni aldrig funderat på att gifta om er?
Nej. Nej.
- Orsaken är att jag var lyckligt gift. - Vad märkligt.
Jag har alltid tänkt att det är när en kvinna blir änka, som hon är lycklig.
Har ni verkligen fått de bästa råden när det gäller att driva verksamhet?
Jag har aldrig träffat er innan, mr North.
Men med tanke på ert yrke borde ni väl uppskatta en bokhandel i Hardborough?
Jag antar att ni känner författare på BBC och stora tänkare.
Jag förmodar att de kommer hit för att träffa er och få lite frisk luft.
Om de skulle komma vet jag faktiskt inte vad jag skulle göra.
Författare åker vart som helst där man bjuder på alkohol.
Hur det är med tänkarna vet jag inte.
Jag antar att Kattie, min så kallade flickvän, skulle underhålla dem.
Jag förväntar mig hur som helst att ni båda besöker min affär.
Inte under några omständigheter.
Varför har ni rött på er? Det passar bara hembiträden.
Den är inte röd! Den är djupt vinröd.
Kära frun!
- Florence, eller hur? - Ja.
Jag har velat tala med er sen ni kom, men mina gäster vill bara skvallra.
- Tack så mycket för att ni kom! - Tack för inbjudan.
Alla pratar om ert nya projekt. Ni har verkligen näsa för affärer.
Bruno! - Har ni blivit presenterad för min make?
- Kom och berätta för mrs... - Green.
...hur glada vi är att se henne.
Vi har alla bett om en bokhandel. Eller hur, Bruno?
Självklart, kära du. Att be skadar inte.
Saker och ting skulle säkert bli bättre om vi bara bad mer.
Bara en liten detalj, mrs Green. Verkligen en bagatell.
- Ni har väl inte flyttat in i huset? - Jag har bott där i en vecka nu.
- Men det har ju inget vatten. - Sam Wilkins lagade rören åt mig.
Glöm inte att du har varit i London och du kan inte kontrollera allt.
- Varför skulle jag inte ha flyttat in? - Jag kan bespara er mycket besvär.
Jag hoppas faktiskt kunna hjälpa er.
Det finns många bättre lämpade lokaler för en bokhandel i Hardborough.
Vi är alla så vana vid att Old House står tomt-
-att vi har skjutit upp det i åratal.
Ni har skrivit oss alla på näsan genom att ha så bråttom, mrs Green.
Men faktum är...
...att många av oss inte är övertygade om att huset passar som bokhandel.
Många av oss tycker att det borde vara ett slags...
...center för konst.
Visst, Violet. Du kan be för det också.
Kammarmusik på somrarna, föreläsningar på vintern.
Det finns helt enkelt inget annat hus som har sådan...
...atmosfär.
Jag har förhandlat om köpet i över sex månader.
Jag har svårt att tro att någon här inte har hört talas om köpet.
- Jag är säker på att alla vet. - Vi har förstås en enorm fördel.
Det vore synd att bara kasta bort den.
Nu har vi ju exakt rätt person att vara ansvarig för centret.
Ni förstår säkert. Ni kan väl tänka på saken?
Åh, Sonia! Vad vacker du är!
Hennes fötter och huvud värkte.
Och hon ångrade att hon lydde sömmerskans råd vid val av färg.
Det var allt. Hon tänkte inte på följderna-
- som hennes köp av Old House skulle innebära för henne.
Du fullkomligen strålar.
Är inte det där lord Gosfield? Jösses, vilken gästlista, Violet.
Tack.
Lord Gosfield! Det har varit nästan omöjligt att prata med er ikväll.
Bruno har väl berättat om Hardboroughs nya konst- och musikcenter?
Vi pratade precis om det.
Mrs Green!
- Mr Deben! God morgon! - Vad bra att jag fick tag i er.
- Hur står det till? - Mycket bra, tack.
Jag skulle vilja tala med er om min affär.
Den ska auktioneras ut. Inte förrän i april, kanske senare...
Faktum är...
Jag föredrar att avsluta affärerna innan.
Ni har uttryckt ert intresse i fastigheten-
- och ska ju inte bo kvar i the Old House...
Ni förstår säkert att jag är allt för upptagen för att lyssna på alla rykten.
Det säger sig väl självt att ni tänker bjuda på andra lokaler.
Det har nog skett ett missförstånd, mr Deben.
Men det spelar absolut ingen roll.
Jag vill gärna hjälpa er.
Mrs Gamart var vänlig nog att berätta om sina förslag till ett konstcenter.
Det skulle säkert gagna alla här i Hardborough.
Jag tror att det är hon som söker lokaler.
Vad skulle passa bättre än er fiskbutik?
Jag förstår.
- Ni har varit till stor hjälp. Tack. - Ingen orsak, mr Deben.
- God förmiddag. - Tack, mrs Green!
Florence hade levt sitt liv fram till nu genom att låtsas-
- att människor inte var indelade i utrotare och utrotade-
-med den förstnämnda som dominerande.
Jag visste inte om ni var i London...
London? Nej, jag är här... tror jag.
- Går det bra...? - Visst!
- Nescafé? - Jag har aldrig smakat.
Jag har hört talas om det. Det görs visst inte med kokande vatten.
- Det här är alldeles för litet för er. - Jag vet.
Jag är glad att ni tittade förbi.
Ingen annan tvingar mig att inse sanningen.
Vilken tur, för jag är här för att fråga er något.
Mrs Gamart pratade om personen som bäst kan driva konstcentret.
Då pratade om er, eller hur? Det var väl inte mig?
Violets fest?
Förväntade hon sig att jag bara skulle flytta från huset och även stan?
Och att ni skulle komma till the Old House och...
...sköta allt?
Om hon hade menat mig, tvivlar jag på att hon hade använt ordet "sköta".
Vill ni ha Nescafé eller... inte?
- Ingetdera, tack. - Säkert?
- Har ni nåt emot...? - Varsågod.
- Det är nog bäst att jag går. - Jaså, verkligen?
- Ja. Tack. - Det var väldigt trevlig att se er!
Efter vad jag förstår börjar ni tveka inför projektet med bokhandeln.
Då har ni hört fel, mr Thornton.
Jag kräver att alla oavslutade affärer ordnas upp snarast-
-så jag kan öppna min bokhandel snart.
- Men de sa... - Vad?
Att jag skulle lämna huset som är mitt enda hem?
Det finns många lediga hus i stan. Jag råkar ha en lista över några.
Jag förväntar mig inga fler dröjsmål. Jag uttrycker åter igen min tacksamhet.
- Kan jag hjälpa er med nåt, pojkar? - Vi är sjöscouter, frun.
- Vad gör ni här? - Mr Raven bad oss komma hit.
Vad vill ni att vi gör?
Jag behöver sätta upp alla hyllor. Klarar ni det?
Hur många handborrar kan ni ordna fram, frun?
Hur länge har ni stått ute i ösregnet?
- Om jag bara kan hitta nyckeln... - Skynda på!
När mrs Green öppnade första lådan med böcker som hon hade beställt-
- försvann alla problem och hinder från de senaste dagarna.
För varje utgåva försvann ansiktena och orden från mrs Gamart-
-bankiren, advokaten och Milo North.
Och för ett kort ögonblick kände hon att maken, som hon älskade innerligt-
-var med henne igen.
Och det här var hennes lyckligaste ögonblick i bokhandeln.
Det är ett väldigt ensamt jobb ni har.
- Ursäkta stövlarna. - Jag känner mig inte ett dugg ensam.
Hyllan där är en halv centimeter sned. Och murbruket är förskräckligt.
Det kan ni tala om för dem nästa gång.
Nej, det ser väldigt bra ut. Jag är så nöjd med pojkarnas arbete, mr Raven.
Är det du, Wally? När man talar om trollen.
- Vad gör du här, pojk? - Jag har ett meddelande till mrs Green.
- Från mr Brundish, mr Raven. - Va?
Kom han ut från Holt House och gav dig en lapp?
Nej, han lutade sig ut genom fönstret och bad mig att ge er lappen.
Hur kan det vara till mig? Jag har aldrig talat med mr Brundish.
Tänk att han ens vet mitt namn. När jag ser honom rusar han därifrån.
Han vet säkert vem ni är. Han känner till allt om alla i byn.
Undrar ni inte över kuvertets svarta kanter? De är från 1919-
- när alla återvände från första världskriget.
Mrs Brundish dog under deras smekmånad.
Just det. Hur dog hon?
Hon drunknade när hon gick över kärret.
Hon skulle plocka björnbär och baka en paj åt mr Brundish.
"Kära, frun, jag önskar er allt gott."
Det fanns en bokhandlare när min gammelfarfar levde-
- som, om jag minns rätt, slog ner en kund med ett skrivbordsunderlägg-
-när han uppträdde besvärligt.
Det senaste avsnittet av en roman var något försenad.
Jag tror att det var Dombey & Son.
Sedan den dagen har ingen haft modet att sälja böcker i den här hålan.
Ni gör oss en stor tjänst.
Jag skulle utan tvekan besöka er bokhandel om jag nånsin gick ut.
Men nu för tiden gör jag en sak av att inte gå ut.
Detta till trots.
Om ni anser en bok är värd att läsa, så tveka inte att skicka den till mig.
När det gäller biografier är det enligt min mening bättre-
-om de handlar om goda människor.
Medan romaner är mer intressanta om de handlar om elaka personer.
Skicka samme pojke som levererade detta brev till er-
-med en lapp där priset står angett.
Jag tecknar, vördsamt...
"Edmund Brundish."
Min första kund!
Kom tillbaka senare, så har jag ett paket klart till mr Brundish.
Ni behöver kanske en smart, ung medhjälpare på eftermiddagarna.
Jag funderade på flickorna Gippings. Mrs Gipping är informerad-
- och jag funderade på vem av flickorna som passar bäst.
Jag tror att den yngsta, Christine, är smartast-
- men hon skulle säkert tacka nej av precis den anledningen.
- God middag, mr Thornton. Välkommen. - Tack.
"Fahrenheit 451." Vad är det för slags bok?
Du är visst Christine Gipping. Jag trodde att din storasyster...
Min äldre syster tillbringar allt sin tid med Charlie Cutts.
På vägen hit såg jag deras cyklar gömda under lövhögen vid korsningen.
Såna problem har ni inte med mig. Jag är för liten.
Och jag tycker att pojkar är motbjudande.
- Och din andra syster? - Hon passar Margaret och Peter.
De är våra småsyskon.
Det är inte det att jag inte kan tänka mig din hjälp-
- men du verkar inte tillräckligt gammal... eller stark nog.
Det går inte att avgöra direkt. Ni ser gammal ut, men inte stark.
Det spelar ingen roll, vi är alla tillgängliga.
Men min äldre syster kommer att vara borta halva tiden-
- och min andra syster kommer inte ens att dyka upp.
Jag gillar heller inte att läsa. Jag tycker om geografi och matematik.
Jag pratar med din mamma i eftermiddag. Jag kommer inte att tvinga dig läsa.
Som ni önskar. Jag kan jobba alla dagar efter skolan och varje lördag.
Ni får inte betala mig mindre än 12 shilling och 6 pence i veckan.
- Eller be mig vara tyst. - Hur blir det med dina läxor?
Dem kan jag göra när jag kommer hem, efter middagen.
Jag tycker om din kofta. Har du stickat den själv? Det ser komplicerat ut.
Det var med i "Women's Issue". Men mönstret var för korta ärmar.
- Har ni inga barn, mrs Green? - Nej.
- Borde jag ha det? - Jag vet inte.
Folk brukar säga att en kvinnas liv är bortkastat utan barn.
Det är ont om vykort i hyllan. Ska jag lägga fram fler?
De borde egentligen placeras efter genrer som romantik eller natur.
- Kallar ni de här romantik? - Åh, gode gud. Vad är det här?
Försäljarna har verkligen ingen aning. Vi måste slänga dem.
Det finns säkert några i byn som inte har nåt emot att få dem med posten.
- Va...? - Titta inte på dem! Du blir fördärvad!
- Var är papperskorgen? - Släng dem inte där!
Kom och drick en kopp te.
- Varför är Christine sen? - Hon jobbar för en tant.
- Varför? - Hon har en affär full med böcker.
- Varför? - Jag vet inte.
- God middag, mrs Gipping. - Kom in så pratar vi, mrs Green.
- Har Christine pratat om 12 shilling? - Ja, det har hon.
Kära, frun. Gör er icke besväret att skicka poesi eller konstlade romaner.
Var snäll och skicka fler böcker av Ray Bradbury, så fort ni har tid.
Högaktningsfullt, Edmund Brundish.
Snart började mrs Greens verksamhet blomstra.
Hon hade bråda dagar från morgon till kväll.
Och under en kort tid glömde hon bort mrs Gamart-
- och hennes planer att förvandla Old House till ett konstcenter.
- God morgon, mrs Green. - Hej, Wally. Tack för din hjälp.
- Följer du med på utflykt, Christine? - Nej, vi får nya böcker i morgon.
Okej, hej då.
Vill du inte följa med på utflykt?
Nej. Jag gillar Wally, men...
Jag vet, du tycker att pojkar är motbjudande. Men tro mig...
- Du kommer över det. - Jag antar det.
Men jag föredrar att vara här i bokhandeln med er.
Det är roligt att arbeta här, även om jag inte tycker om att läsa.
Mrs Green, de smutsar ner korten.
Vi måste låta dem titta igenom dem. Så gör man här.
Ja, men de lämnar dem i sådan oordning och de köper aldrig något.
- Florence! - Mr North? Vilken överraskning!
Det verkar som om Violet inte får som hon vill.
- Har hon tittat förbi än? - Vi har inte haft öppet så länge.
Hon dyker upp till slut. Hennes självrespekt förbjuder henne annat.
- Hon håller på att dö av nyfikenhet. - Hon är hemskt välkommen.
Tjänar du några pengar än? Du behöver verkligen nåt sånt här.
- Det här är första delen. - Finns det någon del två?
Ja, men jag har lånat ut den eller glömt den någonstans.
Ni borde ha dem tillsammans, som en samling.
"Lolita". Har ni läst den? Är den bra?
- Den kommer att göra dig rik, Florence. - Jag har bara bra böcker i lager.
Enligt Graham Greene är det ett mästerverk.
Men det finns de som tycker annorlunda.
Tack för att ni föreslog den. Ibland behöver jag lite goda råd.
Du begår alltid det misstaget.
Till nästa gång.
Vi har den blå hemma. Det är Westminster Abbey på den.
Den går runt hela burken.
- Jag sätter på fotogenvärmaren. - Mamma säger att de inte är säkra.
De är inte farliga om man kommer ihåg att rensa dem ordentligt.
Och att inte hälla i vätska från båda sidor samtidigt.
Det får du aldrig göra. Förstår du?
Jag gillar den här gamla brickan. Ni kan ge mig den i ert testamente.
Jag är nog inte redo att planera mitt testamente än.
- När det är dags, ska jag komma ihåg. - Menar ni det? Säkert?
- Kommer brickan från Japan? - Nej, det är kinesiskt lackarbete.
Morfar tog med sig den från Nanking. Han reste väldigt mycket.
Jag tror inte ens att de gör sånt här lackarbete i Kina längre.
Tack.
Jag undrar om jag kan hjälpa dig med ditt skolarbete?
- Vi kan läsa tillsammans... - Det är inget att läsa.
De ger oss bilder och frågar vilken som ska bort. Eller siffror som...
...åtta, fem, elva, nio, tjugotvå och sexton.
Sen ska man säga vilken siffra som kommer härnäst.
Jag har ingen aning om vad som kommer sen.
- Du fryser väl inte? - Nej.
Milo är en iller, han ler som en. Jag önskar att han drog åt fanders.
Sluta, Christine!
Ni är för snäll. Han är riktigt otrevlig.
När jag är äldre ska jag försöka vara mer som han. Det är mer praktiskt.
Jag vet att du inte tycker om att läsa, men det finns en bok som du måste läsa.
- Vad handlar den om? - Den handlar om...
...snälla pirater och elaka barn.
Lova att du åtminstone öppnar den nån gång.
Om ni låter mig ärva den kinesiska brickan, så kan jag försöka.
Överenskommet.
"Käre, mr Brundish. Jag sänder er en roman som precis har givits ut:"
"Lolita. Jag erkänner att den lämnade mig förbryllad."
"Jag vill gärna höra er åsikt och jag ber om ert råd:"
"Tror ni att det är en passande bok för min bokhandel?"
"Er tillgivne, Florence Green."
"P.S. Om ni inte tycker om boken behöver ni inte betala för den."
Sluta!
Sluta, jag ger mig!
God dag, mrs Gipping. Är allt som det ska?
Jag tänkte att ni ville veta så snart som möjligt.
Mr Brundish har bett mig att leverera en fruktkaka på söndag.
Han bad mig även fråga er om ni vill komma på eftermiddagste på Holt House.
- Nu på söndag? - Ja.
Ja. Visst, jag... skickar ett meddelande.
- Tack för meddelandet, mrs Gipping. - Jag har aldrig bakat honom en kaka.
Jag hoppas inte att det blir en vana.
Är det sant, mrs Green? Ska ni dricka te på Holt House på söndag?
Ja, det stämmer, mrs Keble.
- Är det nåt jag bör veta innan? - Mrs Green.
Mrs Deben. Hur mår mr Deben? Har han inte hittat någon köpare än?
Jag misstänker att generalen och mrs Gamart är rosenrasande över detta.
- De har aldrig fått en inbjudan dit. - Ja, jag hörde det.
- Te på Holt House. - Han värnar om sitt privatliv.
Efter hans hustrus tragiska bortgång.
Jag säljer böcker till honom och... ber om råd angående bokhandeln.
- Jaså, minsann? - Jaha.
Jag borde nog gå tillbaka dit.
- Vilket regn! - Det står som spön i backen.
God middag.
"Råd om bokhandeln"? Varför behöver hon det?
Hallå? Mr Brundish?
Kom in i matsalen.
- Ni ställde en fråga. - Ja, det stämmer. Rörande en ny roman.
Ni ställer en seriös fråga för att ni förväntar er ett objektivt svar.
Ni tänkte säkert att jag är alldeles ensam här i världen.
Aldrig! Inte för ett ögonblick...
Jag kan föreställa mig att ni har hört alla möjliga dåliga saker om mig.
Nej!
Jag är änkeman och ni har säkert hört att min fru dog-
- när hon plockade björnbär till en paj. Det är den senaste versionen.
Inga rykten som har cirkulerat har varit sanna.
- Drunknade hon inte? - Nej!
I vårt sex månader långa äktenskap, så bestämde vi som goda vänner-
- att en vänskaplig separation skulle vara den bästa lösningen.
Hon bor i London. Jag har inte träffat henne på 45 år-
- men enligt vad jag har hört är hon fortfarande vid god hälsa.
Men hon har tydligen lagt på sig ganska många kilon.
Hon har alltid älskat sötsaker.
Fast jag har inte nåt minne av att hon någonsin har bakat en kaka.
Men det är mer pittoreskt för Hardboroughs invånare-
- att föreställa sig Holt House bebott av en sörjande änkeman.
Som ni redan vet har litteraturen redan ställt till med mycket oreda.
De där jäkla Brontë-systrarna, till exempel-
- vilka ni vänligt nog inte har inkluderat i era bokpaket.
Jag trodde att ni redan hade läst dem.
En av Gippings flickor, den tredje, hjälper er visst en del i bokhandeln.
Och det är all hjälp ni får?
Jag har en bokhållare som kommer ibland och sen har jag min advokat.
Tom Thornton. Honom har du ingen större glädje av.
Jag vill inte påstå att jag är så förtjust i mr Thornton.
Vet ni, mr Brundish, det krävs ett visst ansvar-
-när man ska driva en bokhandel.
Det kan jag tänka mig. Särskilt om inte alla ger sitt samtycke.
Det finns en del personer som är förargade över bokhandeln.
Mrs Green, jag syftar på Violet Gamart-
- som hade andra planer för Old House och som nu har tagit illa upp.
Hon menar säkert väl.
Menar väl? Violet Gamart?
Den ragatan?
Vad hon vill ha är ett konstcenter.
Vad tusan ska den här byn ha ett sådant till och hur kan konst ha ett center?
Hon har fått för sig att så är fallet och hon ger sig inte...
...förrän hon får som hon vill.
Hon kan inte göra så. Min bokhandel är mitt hem.
Folk som Violet Gamart har gjort mig till den jag är, mrs Green.
Hennes kontakter och bekanta gör mrs Gamart till en mäktig kvinna.
Bekymrar inte det er?
Nej.
Får jag återgå till anledningen till mitt besök?
Jag funderar på att lägga in en beställning av "Lolita" på 250 kopior-
-vilket är en avsevärd risk.
Jag rådfrågar er inte ur affärsmässig synvinkel.
Innan jag beställer den vill jag veta om ni tycker att det är en bra bok.
Och om ni tycker att jag gör rätt i att sälja den här i Hardborough.
Jag lägger nog inte lika stor vikt som ni vid-
-om saker och ting är rätt eller fel.
Jag har läst "Lolita" som ni bad mig, och det är en bra bok.
Jag tycker ni ska sälja den.
De kommer inte att förstå den, vilket bara är bra.
Att förstå, förslöar hjärnan.
Tack.
Tack, mr Brundish.
Jag har gett er min åsikt.
Låt mig berätta vad det är som jag beundrar hos människor.
Det jag värderar högst är en dygd som de delar med både gudar och djur.
Och därför tänker jag inte längre kalla det en dygd.
Jag pratar om... mod.
Och ni, mrs Green, har ett överflöd av den egenskapen.
Jag skulle vilja...
Jag vill gärna hjälpa till.
Ni har fått mig att ännu en gång tro på saker...
...saker som jag trodde mig ha glömt.
Tack för teet, mr Brundish. Allt smakade utsökt.
Snälla ni, kom gärna på besök igen.
Och lycka till med "Lolita".
Tack.
Jag ska inte oroa mig. "Där det finns liv, finns det hopp."
Gode gud, vilken hemsk tanke.
Tack för era råd, mr Brundish.
Det var ett sant nöje.
Tror ni att "Blommande vin" kommer snart?
Jag är enormt tacksam att ni presenterade mig för Ray Bradbury.
Jag ber Wally komma med den.
Eller så kan jag komma med den till er.
Ja, det skulle jag verkligen uppskatta.
Vi har aldrig haft så många av samma förut.
Vad lång den är!
Det här boken är redan känd. Alla har hört talas om den.
Men de trodde säkert inte att de kunde köpa den här i Hardborough.
De förväntar sig säkert inte 250 kopior!
Den har fått er att tappa huvudet.
"4 september, 1959. Kära, mrs Green."
"Jag har i min ägo ett brev från John Drury & Co..."
"...som är juridiskt ombud åt mrs Violet Gamart, The Stead."
"Den nuvarande skyltningen hos er lockar till sig oönskad uppmärksamhet-"
- "från både potentiella och faktiska kunder."
"Deras klient försäkrar därtill att hon känner sig personligt förolämpad"-
- "av det faktum att hon, i sin roll som fredsdomare och ordförande"-
- "måste utföra sina inköp i all hast."
"Käre, mr Thornton. Ni har nu varit min advokat i flera år"-
- "vilket tillåter mig att antyda att ni därför bör företräda mig."
"Har ni ens sett skyltningen med egna ögon?"
"Kära, mrs Green. Som svar på er skrivelse från 5 september"-
- "har jag vid två tillfällen försökt att närma mig ert skyltfönster"-
- "med funnit det vara omöjligt."
- Är det förstått? - Ja, mrs Green.
"Käre, mr Thornton. Vad är ert råd? Högaktningsfullt, Florence Green."
"Vi borde eliminera anhopningar. Hindra era kunder från att samlas"-
- "i den smala delen av High Street innan en formell anmälan görs."
"Upphör med försäljningen av denna banala och sensationssökande roman-"
- "av V. Nabakov som har orsakat så många klagomål."
Ja, mrs Green.
"Käre, mr Thornton. En god bok är ett koncentrat av en mästares själ"-
- "vars syfte är att nå ett liv bortom livet"-
- "vilket otvivelaktigt gör den till en nödvändig handelsvara."
"Högaktningsfullt, Florence Green."
"Kära, frun. Angående ert önskemål om tydligt förbud rörande mrs Green..."
"Kära frun, angående ert önskemål"-
- "måste vi dessvärre meddela att efter vederbörlig inrådan..."
"...vore det bäst att glömma saken..."
"...då folksamlingen verkar ha tyglats av lokalpolisen."
"Jag beklagar verkligen, mrs Gamart."
- Varför inte London? - Jag kan inte tänka mig nåt värre!
Du vet vad jag tycker om folk. Titta bara, det här är ju alldeles...
- Jag tänker inte stanna kvar! - Vad menar du? Vart ska du?
Men för guds skull! Måste du alltid storma iväg som...
Jag är så trött på folk som Violet! Jag orkar inte längre.
Försiktigt, annars halkar du. Vänta!
Vad i herrans namn gör du här, Florence?
Promenader är egentligen för pensionärer och jag borde jobba.
Finns det plats för mig också? Jag är Kattie, mrs Green.
Milo har berättat om er.
Kattie tror inte att Hardborough kan vara vackert, så jag tog med henne hit.
- Vad gör du på BBC, Kattie? - Jag jobbar för RPD.
Recorded Programs Department. Kontrollerar utgifter, inget spännande.
Vi har precis ätit lunch med Violet Gamart.
- Vi gav henne chansen att tycka om oss. - Mrs Gamart är hemskt vänlig.
- Egentligen inte. - Jag gillar inte vänliga människor.
Förutom Florence.
Inget smicker, tack.
Jag får känslan av att du jobbar mindre för varje dag.
Glöm inte att BBC är ett företag och din lön kommer från skattebetalarna.
Det är Kattie som har koll på mina utgifter.
Fryser du, älskling? Det är nog dags att gå tillbaka till vår enkla boning-
- och lämna Florence ifred med sina tankar.
- Jag stannar, om jag inte är i vägen? - Nej, inte alls!
- Milo berättade att ni är änka. - Ja, det stämmer.
Änka.
Det är ett så märkligt och dystert ord, eller hur?
Min make dog för 16 år sedan.
- Hur träffades ni? - I en bokhandel i London, faktiskt!
Det var kärlek vid första ögonkastet. Vi skulle ordna...
Ordna och klassificera poesiavdelningen tillsammans på Muller's.
Han brukade läsa högt för mig varje kväll.
Pepys och George Eliot och Thackeray.
"Ge aldrig en dam en bångstyrig häst."
Den älskade vi!
Vi var väldigt lyckliga. Vi gjorde en massa saker och ingenting.
Och sen kom kriget. Men jag har kvar alla hans brev.
Jag kan fortfarande höra hans röst när jag läser dem.
Milo gjorde er inte rättvisa när han beskrev er.
Bespara mig, jag tror inte jag vill veta vad han tycker om mig.
Jag vet fortfarande inte vad han tycker om mig.
Eller om han känner något för mig.
Eller för något över huvud taget.
Det är väl en del av hans charm.
Låta dig undra hela tiden. Ni vet ju vad man brukar säga:
Med en sådan man vet man inte om han döljer ett rikt känsloliv eller...
...ingenting alls.
Han kommer aldrig att läsa högt för mig.
Fitzhugh arbetar för fri tillgång till platser av intresse för allmänheten
Faster Vi!
Ditt lagförslag granskas alltså för tredje gången? Utmärkt!
Jag har dig att tacka för all inspiration, faster Vi.
- Vad menar du? - Jag fick idén under din vårfest.
Din kampanj för ett konstcenter kan bli verklighet i och med lagförslaget.
Andra byar kan också dra fördel av filantroper som du.
Jag gjorde bara vad jag tyckte var rätt.
Lagen om tillträde till platser av allmänintresse gör att fullmäktige-
- kan förvärva historiska fastigheter genom obligatoriskt uppköp.
Visst är det underbart?
Din far ler säkert stolt från himlen i detta ögonblick.
Jag är glad att vi träffades just idag när lagförslaget har gått igenom!
Vad sägs om fisk till lunch? Jag vet ett underbart ställe i närheten.
Bor man i Hardborough kan man inte få färskare fisk nån annanstans.
Så sant. Lite te, kanske?
Perfekt. Då kan jag fortsätta mitt ärende.
- Jag har en sjuk vän som behöver hjälp. - Vilken generös kvinna du är, Vi!
Fortsätt arbeta. Ned med huvudena.
Ögonen i böckerna. Fortsätt arbeta.
Ni behöver inte resa er, barn. Jag är inspektören.
Nej, det är du inte.
- Ursäkta, vem är ni? - Mrs Traill, mitt namn är Sheppard.
Ni kan kontrollera min licens från utbildningsdepartementet-
- som ger mig rätt, enligt Affärslagen från 1950, att besöka skolor-
- där jag har anledning att tro att eleverna även har nåt slags arbete.
Arbete? De skulle säkert alla vilja ha jobb-
- men förutom familjeverksamheter och tidningsbud finns inget för dem.
Förresten kan jag inte minnas att ni har besökt oss förut.
På grund av personalbrist är besöken inte så täta som vi skulle vilja.
Vem föreslog då att ni skulle komma denna gång?
Det finns bara en elev som har ett regelbundet jobb efter skolan.
- Christine Gipping arbetar regelbundet. - Var?
Old House bokhandel.
Ställ dig upp, Christine.
- Ursäkta mig. - Där är flickan!
Var god och följ med mig, fröken.
- God middag. - God middag.
Ni får inte tro att jag hyser agg. Lagen är ju lagen.
Det var det jag ville säga.
Erfarenhet är viktigt. Vi anställs inte utan erfarenhet, men hur får vi det?
Men vi säger till Christine att hon kan gå till er för referenser.
Självklart! Hon behöver bara fråga.
Christine är en underbar flicka, mrs Gipping, och jag tycker...
...väldigt, väldigt, väldigt mycket om henne.
Nu har hon möjlighet att koncentrera sig på studierna.
- Hon vill inte sluta jobba. - Självklart inte.
- Men efter det som hände i skolan... - Vi har kollat runt lite.
Vi hoppas att hon kan jobba på lördagar i den nya bokhandeln.
- Ny bokhandel? - De öppnar snart en hos Deben.
Fiskbutiken.
- Det hade jag ingen aning om. - Ni måste ha ögonen på konkurrenterna.
Christine får väl referenser?
Hon kände inte till det, men den nya bokhandeln liknade inte hennes egen.
Det var en investering av den enfaldige lord Gosfield-
- på inrådan av generalen och mrs Gamart.
- Tack för att ni kom, mrs Green! - Ingen orsak, mr Keble.
- Inser ni hur lite kapital ni har? - Ja, det är svårt att bortse ifrån.
Det har gått utför med er verksamhet på sistone.
Ni kanske är intresserad av att veta att vi har en köpare till er bokhandel.
Tack så mycket.
Mr Keble, butiken är inte till salu!
Uppfattat. Tack för att ni kom. Det har varit till oändlig hjälp.
Jag kommer verkligen att sakna dig.
Jag vill inte sluta. Jag vill inte jobba i den andra bokhandeln.
- Min mamma förstår bara inte... - Oroa dig inte över det.
Hur ska det gå till? Ni klarar inte att sköta stället själv.
Ingen i byn kommer att hjälpa er.
Nej, jag... jag kommer att klara mig. Absolut! Jag klarar mig.
Men jag hoppas att du tittar förbi ibland på kvällarna...
Jag kommer inte att ha tid med det.
Visst, nej.
Du kommer förstås att vara upptagen.
Jag har en sak åt dig.
Nu behöver du inte vänta tills jag är begraven.
Ni är så snäll, mrs Green.
Ni är så jäkla snäll!
God middag, Florence... mrs Green.
Mr Brundish?
Hur går det för er där nere?
Jag tror att ni vet lika väl som jag.
Ja, jag känner till en del.
- Vad tänker ni göra? - Göra?
- Finns det något jag kan göra? - Ja!
Nej.
- Kämpa vidare. - Det är vad jag tänker göra.
Florence...
Jag hade så gärna velat träffa dig under en annan period i livet.
Eller i ett helt annat liv.
Men jag tänker göra allt jag kan för att hjälpa dig.
Mr Brundish, det är...
Det värmer verkligen att höra och jag uppskattar det verkligen.
Jag... Ni får inte... Det finns inget ni kan...
Jag ska prata med den där kvinnan.
Hon kanske lyssnar och ser till att de här avskyvärda trakasserierna upphör.
Skulle ni verkligen göra det? Är det sant?
- Avbryta er avskildhet för min skull? - Ja, sannerligen.
Jag vet inte om det är till nån nytta, men jag tänker försöka.
Jag skulle kunna skjuta henne, men...
Jag tror inte att ni skulle uppskatta det.
Jag vet inte hur jag ska kunna tacka er. Det är den mest...
...ädla gest någon har visat mig.
- Du arbetar för hårt, Florence! - Jag koncentrerar mig.
Var snäll och lägg tillbaka dem! Jag har inte hunnit kontrollera dem än.
Man måste nå framgång om man gör sitt allra bästa.
Varför? Alla gör sitt allra bästa så småningom.
Vi dör alla. Att dö är ingen framgång.
Du är för ung för att bekymra dig om döden.
Kattie kanske trillar av pinn. Hon ödslar så mycket energi.
Hur mår Kattie?
Ingen aning.
Faktum är att hon har lämnat mig.
Hon lever med någon annan nu, i Wantage.
Hon... Han arbetar på BBC.
Jag öppnar visst mitt hjärta för dig.
Vi är visst väldigt förtroliga.
Du har väl berättat för alla som vill lyssna?
Men det berör särskilt dig eftersom jag nu har mycket mer fritid.
Jag kan nu jobba här deltid som din assistent.
Du saknar väl den lilla flickan?
Christine lärde sig mycket här och hon var väldigt trevlig mot kunder.
Inte lika trevlig som jag kan vara.
Så... hur mycket har du råd att betala mig?
Christine fick 12 shilling och 6 pence i veckan, det är allt jag har råd med.
Om du är intresserad kan du komma förbi på eftermiddagarna under en prövotid.
Men jag erbjöd dig inte jobbet, du frågade.
Har någon sagt till dig att du har fantastiska vrister?
Håll truten! Gå hem nu!
"Med himmelskt ljus låt kärlek flöda fritt"
"Snart trädgårdsmästaren i vitt skall dela stjälken med ett snitt"
"Och klippta blommor är döda"
Christine!
Bäst att ni se upp, mr North.
Vilka otrevliga uttryck de lär er i skolan!
Jag kom inte hit för att träffa... er sort.
Varför...
Varför hjälper du inte mrs Green längre? Hon saknar dig.
Hon har ju er. Ni tittar alltid förbi.
- De säger att handeln måste stängas. - De säger? Vilka är det? Du?
Det vet ni mycket väl. De har andra planer för Old House.
Varför bryr du dig ens, din lilla räka?
De säger att hon inte kan behålla den. De kommer att ta saken till domstol.
Hon måste säga sanningen och intet förtiga.
Vi får hoppas att det inte går så långt.
- Jag hade inte tid att sitta och slöa. - Inte undra på.
Du är ju barn eller kvinna. Ingen av dem vet hur man slappnar av.
Det är bäst att ni ser upp. Jag är här för att hämta mammas kamin.
Tack.
Ge mig ett ögonblick.
Vilken trevlig överraskning, mr Brundish!
Varsågod och sitt.
Tack.
Jag har kommit för att be er om en sak. Jag vet inte om det är rätta sättet.
Om ni inte vill svara på frågor bör ni säga till nu.
Vill ni ha te?
Jag vill inte ha ert te. Jag vill att ni lämnar Florence Green ifred.
- Bad hon er att komma hit? - Absolut inte!
Hon är bara en kvinna som vill driva bokhandel.
Om mrs Green har klagomål borde hon vända sig till en advokat.
Men hon brukar ju byta ut sina rådgivare.
Bokhandeln är kall, omöjlig att ytterligare belåna och fuktig!
Lämna henne ifred! Hon har inte gjort er nåt!
Det borde ha slagit er som värnar om byns framtid och välmående-
- att denna historiska byggnad kan nyttjas till något bättre.
Allt gammalt har inte historiskt värde. Då skulle vi två vara mer intressanta.
Jag upprepar: jag vill att ni lämnar min vän Florence Green ifred! Ifred!
Det verkar tyvärr som er vän inte alltid har tagit lagen i beaktande.
Det är något jag har observerat vid flertalet tillfällen.
Isåfall har jag inget att säga till om. Lagen får ha sin gång.
Hänvisar ni till lagen som parlamentet godkände bakom våra ryggar?
Jag talar om tvångsförsäljning, eller rättare sagt avhysning!
- Är det er brorson som ligger bakom? - Lagen påverkar måhända bokhandeln.
Lokalen bör ha stått tom i fem år och det stämmer in på Old House.
Men det finns så många regler att ta i beaktande, mr Brundish.
Vanliga dödliga, som jag och ni, skulle inte veta var vi skulle börja.
Jag sysslar med politik och därför någorlunda bekant med byråkratin.
Men det här går över mina befogenheter. Vem bör jag ens skriva till?
Jag vet mycket väl vem man ska skriva till.
Om jag inte hade satt mig in i ämnet hade jag förlorat sankmark-
-jordbruksmark och två pumpverk.
Därför är jag säker på att vi kan bilda en enad front mot dem.
Vi kan givetvis underlätta flytten.
Det finns flera andra lokaler att hyra i större städer än Hardborough.
Det är inte det jag pratar om! Ni borde prata om det jag...
Jag önskar att det var något mer jag kunde göra.
Jag förmodar att ni inte tänker göra något.
Ni borde inte tala till mig på det sättet, mr Brundish.
Ni inser nog inte vad ni säger.
Ni verkar tycka att jag beter mig skandalöst. Stämmer det?
Jag kan varken svara ja eller nej.
Med "skandalös" menar ni nog "oväntat förolämpande" och det stämmer.
Men även... motbjudande, mrs Gamart.
Det vill säga, ni uppträdde precis som jag förväntade mig.
God middag, generalen. Ni är väl inte intresserad av en bok?
Inte direkt.
Jag kom bara för att säga...
...att en fin man har lämnat oss.
Ni kände visst Edmund Brundish ganska väl?
- Jag tror det... - Jag utbytte aldrig ett ord med honom.
Han deltog ju i första världskriget, dock inte i Suffolk-regementet.
Han gick visst till flygvapnet.
Han ville flyga. Vad märkligt.
Det var också märkligt att han besökte oss just den morgonen.
- Han ville väl tala med er fru? - Ja, det stämmer.
Violet berättade allt.
Han lade ner stor möda på att besöka henne...
...och gratulera henne till hennes förslag.
Jag pratar om konstcentret.
Jag beklagar att jag inte hade möjligheten att prata med honom.
Jag trodde aldrig att han var intresserad av konst.
Nåja.
En fin man har lämnat oss.
Vem som helst kan drabbas av en attack, om man tänker på saken.
Ni vill väl inte bli sen till lunchbjudningen, generalen?
Gå härifrån och kom aldrig mer tillbaka.
Och snälla, ni eller er fru får aldrig mer baktala...
...en man som hade mer värdighet, känslighet...
...och medkänsla än någon av er någonsin kommer...
Nämn aldrig hans namn igen.
Och glöm mitt.
Men hon...
- Violet... - Gå!
Jag har alltså blivit vräkt av staden Flintmarket?
Som vi nämnde under telefonsamtalet, finns det en ny lag-
- som tillåter Flintmarkets stadsfullmäktige att överta Old House.
Jag vill hemskt gärna veta-
- var staden har fått tag i tillräckliga medel för slänga ut mig.
De hittade tydligen en välgörare.
Det som bekymrar mig är om Old House är beboeligt eller inte.
Visar det sig att det inte är beboeligt eller om landsänkning hotar...
...blir det omöjligt att ansöka om kompensation. Ni får inte ett öre.
Jag bor där och jag är fortfarande människa.
Så fuktigt är det inte. På sommaren är det riktigt torrt och under vintern...
Här är besiktningen av källaren och den visar...
...att fastigheten står under cirka 1 cm vatten.
Ursäkta, vilken besiktning?
Jag har inte informerats om detta.
Vid flera tillfällen när ni inte befann er i fastigheten-
- har mur- och gipsexperten mr John Gipping varit där-
- på uppdrag av kommunfullmäktige för att besiktiga väggar och källare.
John Gipping? Christines far?
- Vi antar att ni släppte in honom? - Jag minns inte att jag gjorde det.
Er assistent, mr Milo North.
Alla antar att han bara följde era instruktioner.
Har ni några kommentarer?
Det som försvårar saken är att mr North har skrivit under ett uttalande-
- där han påstår att fukten i fastigheten har påverkat hans hälsa-
- och som gör honom oförmögen att ta någon form av anställning.
Varför?
Det finns inget varför.
De var så ihärdiga med sina frågor, så jag tänkte att det var lika bra.
Söker du en ny assistent, är visst Christine tillgänglig.
Hon jobbar inte längre i den nya bokhandeln.
Hon försökte sälja "Lolita" till kyrkoherden.
Florence!
- Mrs Green! Mrs Green! - Christine!
- Mrs Green... - Hej då.
I många år framöver kommer jag att minnas-
- hur hon försökte le när hon såg boken jag höll i.
Sen insåg hon vad jag hade gjort.
Hon hade uppfyllt sin dröm och de hade tagit den ifrån henne.
Men hon ägde något, som ingen kunde ta ifrån henne:
Hennes mod.
Och det var detta mod och hennes kärlek till böcker-
- som hon efterlämnade mig tillsammans med den kinesiska brickan.
Så rätt hon hade när hon sa att ingen känner sig ensam-
-i en bokhandel.
Subrip: TomTen
Översättning: Karin Hagman ordiovision